Tillvaron består av en massa val. Är du den du väljer att vara?
Hon hjälpte nån i vägkanten.
–Såg du nån som behövde hjälp? –Kanske.
–Jag heter Letty. –Javier.
En man är på väg hit för att döda dig.
Du är inte engelskalärare.
Bli inte arg men jag faller tillbaka stenhårt.
Hur mycket tog du?
Jag beklagar, Letty. Hädanefter jobbar du för mig.
Hej. I dag gäller det. Vi säger följande meningar tillsammans:
"Jag är medveten. Jag lever. Jag är..."
Nej, snälla... Säg vad som pågår.
Ta på dig finkläder från din skit i bakluckan.
–Vilken skit? –Allt du äger finns i bakluckan.
Hur har du...?
–Var är vi? –Byt om i badrummet.
–Hur länge har jag sovit? –I nästan två dagar.
–Är vi i North Carolina? –Byt om.
–Jag måste vara i North Carolina. –Byt om.
–Jag mår skit. –Du ser ut som skit.
North Carolina–kvinna död
Du har samma kläder på dig. Jag bad dig byta om.
Dryck...
–Syster Javier... –Du måste få i dig vätska.
Jag behöver gräs.
–Ta på dig mer smink. –Inte innan du säger varför.
Är det rehab begår jag självmord.
Det är det inte. Spela med bara.
Välkomna till Trousdale Farm.
Tack.
–Kan jag erbjuda en morgontidning? –New York Times, tack.
Hej, Thomas. Jag heter Jacqueline.
Jag vill också ha New York Times till mitt egna rum, tack.
Förlåt, jag trodde ni var mrs Diaz.
Det är jag men vi grälade i bilen. Jag besparar dig detaljerna.
Vi har bara 18 rum och är fullbokade under hela er vistelse.
–Hur lång är den? –Två nätter.
Två nätter för mycket...
–Sviten är mycket rymlig. –Jag hoppas det.
Bara det bästa duger åt mrs Diaz.
Varsågod. Ha det så trevligt.
–Är det minibaren? –Nej.
–Det finns ingen minibar. –Jag bad dem ta bort den.
–Det är alltså rehab. –Om du säger det så...
–Är jag din fånge? –Du kan få oss utkastade.
Jag struntar i vad du minns eller vad som spolades ner i toaletten.
Du tog 50000 dollar från mig. Du är min fånge.
Det är 18000 i min väska. Ta dem och stick.
Du är värd mer än 18000 dollar för mig.
Varför?
–Får jag svara? –Nej.
Du gör bara vad jag ber dig göra. Inget mer.
–Vad behöver du mig för? –Du ska vara min fru.
–Jag trodde du aldrig skulle fråga. –Under tiden vi är här...
Du kan inte bara sitta här. Du måste socialisera.
Får jag berätta att min make misshandlar mig?
–Vart ska du? –Ut. Jag måste ringa upp.
–Vem är det? –Min franske älskare med stor kuk.
–Vem är det? –Min övervakare. Ett missat möte.
Jag antar att du inte vill att nån kommer och letar efter mig.
–Ingen kommer att hitta dig här. –Det ska jag se till.
Hittar nån dig här kommer du att få ångra det rejält.
Lika mycket som om jag hittar dig nån annanstans...
–Du täcker mig väl? –Du har redan missat ett möte.
–Anmälde du mig? –Ja.
–Nej. –Nej, för jag trodde du var död.
–Minns du ditt meddelande? –Ja.
–Då fattar du varför jag trodde det. –Ja.
Jag är glad att du inte är det, men jag måste träffa dig personligen.
–Var är du? –Jag vet inte.
–Du måste vara i delstaten. –Det är okej.
Nej, du är i knipa. Det här hjälper dig inte...
–...att få din son tillbaka. –Jag vet.
Kom till mig annars kommer jag till dig.
Det går inte. Jag ber dig att täcka för mig.
Jag ber dig komma på nästa möte på måndag, 11.30.
–Mötet är inte förrän på onsdag. –Jag flyttade det precis.
–Jag ska försöka. –Nej, du ska vara här.
–Du är så snygg i håret. –Henne ska jag gå till hädanefter.
–Har ni bestämt resmål? –Det står mellan Bora Bora och Fiji.
–Bora Bora är närmare. –Till Four Seasons?
–Ja. –Det är bäst.
Ta inte med barnen. Det är två flighter.
–Men de är inte med nu eller vid jul. –Okej. Ni har ju råd med det.
Barrett har kommit in på Dalton.
–Herregud. –Gick det bra?
–Är du Robin? –Ja.
Förlåt. Jag spillde när jag tog upp din plånbok från golvet.
Jag visste inte att jag hade tappat den. Tack.
Precis när man tror att alla försöker lura en. Tack.
–Jag har förstört din klänning. –Ingen fara. Det är vodka.
–Och en skvätt apelsinjuice. –Det är så jag vill ha den.
–Kan du ge henne en ny? –Jag borde inte dricka.
–Är du gravid? –Nej.
Ge henne en ny.
Det här är Heidi. Jag heter... Just ja, det vet du.
–Vad heter du? –Jacqueline Diaz.
–Är det där din make? –Ja.
Han är ursnygg.
Han pratar med min make, den tjocke med dålig hållning till vänster.
Vi väntar med att prata med dem. Vi är mer intressanta.
Vad kul att du spillde på oss. Skål för nya vänner.
Skål.
Har du barn eller jobbar du?
–Jag är författare. –Du skojar? Romaner?
–Ja. –Jag är avundsjuk.
–Har vi läst nåt du har skrivit? –Kanske.
–Har ni läst "Kvinnan på tåget"? –Menar du allvar?
–Hette inte författaren Paula? –Ja, Paula Hawkins.
–Är det din pseudonym? –Nej, jag är spökskrivaren.
Paula skrev halva boken och skickade till förlaget. Det är inget hemligt.
Att som okänd skicka en halv bok är riskabelt–
–men Paula sålde den för en stor summa pengar.
Men hon kunde inte komma på fortsättningen. Det gjorde jag.
–Jösses. –Herregud.
–Det var faktiskt ganska roligt. –Semester ska vara roligt.
"Har du barn? Jobbar du?"
Du jobbar arslet av dig. Du skrev "Kvinnan på tåget".
Bara andra halvan. Tänk att de gick på det.
–Jag trodde det om Ryan Gosling. –Det gjorde du.
–Du är bra. –Ja. Här är min gåva till mig själv.
–Du kan inte behålla det. –Det är mitt nu.
Du skulle kunna vara en person som äger det där halsbandet.
Du skulle kunna vara en av kvinnorna där nere. Varför är du inte det?
Jag vill inte vara en av dem. Jag vill bara ha det här halsbandet.
Hotellet har 18 rum. Vid stöld blir hela stället en brottsplats.
–Städerskan kommer att få skulden. –Lämna in det i receptionen.
–Jag har redan "hittat" en plånbok. –Va?
Robins. Bills frus... Jag tog den på skoj för att inte dricka.
–I fem sekunder... –Hon bjöd på en drink som tack.
–Varför lämnade du tillbaka den? –Den var ful.
Det här är fint.
Nu ser jag mer ut som mrs Diaz. Är det inte så du vill ha mig?
Jag kommer inte att bära det utanför sovrummet.
Du är vacker.
–Tack. –Vackrare än när vi träffades.
Tänk att det har gått tio år.
Madrid, Palace Hotel...
Minns du vad jag hade på mig?
Jag minns ditt ansikte.
–Jag var där med en prins. –Det var jag.
Jag var där med den blonda killen, redarens arvinge.
Han skulle gifta sig med mig men pratade med en rumänska hela kvällen.
Jag stod vid champagnebaren hela kvällen.
–Nån trodde jag jobbade där. –Det var jag.
–Du hade en smoking och sa: – "Jobbar du här?"
"Ser jag ut som att jag jobbar här?"
"Jag kan inte fatta att en så vacker kvinna är här ensam."
Jag sa: "Jag är här ensam." Och du sa:
"Det är jag med."
Grattis på bröllopsdagen, älskling.
Du får vara med Robin i morgon och hålla henne från hennes make.
–Varför det? –För att jag säger det.
–Vad ska du göra med hennes make? –Vad tror du?
Herregud. Nej.
Sluta inte.
Jag tänker inte döda nån.
Det begär jag inte.
Lämna in det i receptionen. Hittegods...
Det är mitt.
Lämna in det i receptionen.
Nu.
Letar ni efter er bil, mrs Diaz? Kan jag hjälpa er?
Jag hittade det här på golvet. Jag vet inte vems det är.
–Oj. –Jag var nära att ta det själv.
–Vi ska leta upp ägaren. –Tack, Thomas. God natt.
God natt, mrs Diaz.
–Skrämde jag dig? –Jag visste inte om du var här.
Det är jag.
Jag gav Thomas halsbandet.
Vem?
Direktören.
Jaså, den stilige? Så klart du gjorde...
–Han bad mig hälsa. –Det gjorde han inte.
Jo, det gjorde han.
Okej. "Hej, Thomas."
Jacqueline. Heidi har utskrivet...
Ta ett bloss...
Håll i den änden och...
–Oj. –Respekt.
–Det heter satina. –Sativa...
–Det heter sativa. –Döpte Heidi Klum sitt barn till det?
–Tack. –Du kan inte gå nu.
–Min make och jag har grälat. –Är du okej?
–Ja. Jag måste gå. –Nej, stanna.
Du kan bo i vårt rum. Vore inte det kul?
Heidi har två stora sängar. Du kan bo inne hos henne.
–Nej, jag måste gå. –Du får inte köra när du har rökt på.
–Jag är okej. –Det är ingen bra idé.
Du är inte rätt person att säga det, Bill.
Där är du.
Oj.
Jag är glad att du inte drog.
–Alejandro. –Hej.
Jacqueline kan bo med Heidi om det behövs.
Tack, men det är inte nödvändigt. – Eller?
Det är inte nödvändigt.
Bra. Kul att ni stannar. Det vore så tråkigt om ni skulle åka.
Vi ska gå och lägga oss men vi borde ta den där tjejdejten.
–Man kan göra en vandring. –Eller ta ett glas...
–Ja. –Får inte killarna vara med?
–Nej, det heter "tjejkväll". –Bill. Spelar du golf?
–Ja. –Han är väldigt bra.
–Vi kan ta en runda i morgon. –Ja, om vi får en tid så.
Vi betalar 1200 dollar per natt. Det ska nog gå.
Jag gillar dig. Ta ett bloss.
–Nej, tack. –Tack.
Hej då.
Du får klara dig själv.
Tugga innan du sväljer.
–Vi börjar spela 16.05. –Då blir det sent.
Ni hinner inte hela banan innan det blir mörkt.
Nej.
–Du måste inte döda honom. –Jo. Det är mitt jobb.
Jaså, bara så där? Är det ditt jobb att mörda folk?
Bryr du dig inte?
–Jo. –Bra. Vilken lättnad.
–Jag antar att han förtjänar det. –Gör inte jag det gör nån annan det.
Inte jag, i alla fall. Jag dödar ingen nånsin.
Aldrig nånsin...
Det har jag inte sagt heller. Du behöver bara uppehålla hans fru.
Vad skulle du göra om inte jag var här?
–Runka. –Jag ligger aldrig mer med dig.
Du hade dödat honom med eller utan mig.
Det vore konstigt av mig att vara på detta hotell utan min fru.
–Hade du haft en annan fru? –Eller make...
Är du verkligen från Madrid?
Buenos Aires.
–Sopsäckar. Handskar med... –Jag vet vilken sort du menar.
–Mer vätskeersättning. –Jag klarar mig.
Gummibjörnar. De på rummet kostar tolv dollar.
Vad fan är det där?
Vad då? Allt är i ryggsäcken.
–Ryggsäcken? –Jag köpte även tandkräm. Okej?
Växelpengarna?
Tack, älskling.
Det har du aldrig sagt till nån och menat det.
Jag är tillbaka om några timmar. Då är det gjort.
Letty. Om du försöker fly kommer jag att hitta dig.
Jag fattar. Du är bra på att få hundar att lyda.
–Bra sving. –Den var bättre före axelskadan.
Jag säger inte hur jag fick den. Det är för pinsamt.
Är du bekant med "tubing"? Man åker på ett däck efter en båt.
Ja.
Den slyngeln som körde båten försökte döda mig.
Jag höll i hårt av helvete men han gasade på–
–och svängde tvärt åt vänster. Min axel tog en smäll.
Det var den värsta smärtan jag nånsin har upplevt.
–Verkligen? –Jag var mycket glad åt flytvästen.
Det här kan bli den nya värsta smärtan jag har upplevt.
Du har haft tur i livet, Bill.
–Träffade du Alejandro på ett slott? –I Madrid. Det var som en saga.
Jag var stupfull på champagne.
Jag tål inte champagne. Efter en kväll i college tål jag inte lukten.
–Så är Jack Daniels för mig. –Och tequila för mig.
–Låtas inte som att det var i går. –Det var 15 år sen.
–Jag var 23. –Du var 25. Det var på mitt bröllop.
Dra inte upp det. Det är bara en tjej som blir full.
–Det är lite mer än så. –Jag drar.
Ni pratar bara om era makar och din fulla kompis Heidi.
–Nej, det gör vi inte. –Jag tittar på "Bachelor".
–Hon kan skratta sig lycklig. –Vad menar du?
Inget. Glöm det.
Hon kan gå när hon vill.
Inget hindrar henne. Hon kan åka härifrån om hon känner för det.
–Varför kan inte du det? –Av samma anledning som dig.
Vi är fast med våra makar.
–Wow. –De har mer.
Två till. Snabbt.
–Jag tror inte den hamnade i vattnet. –Jag hörde plumset.
Du måste ha bra öron som hörde det från tee.
–Det har jag. –Det är skitsnack.
Du kommer att ta igen det.
Jag räknar inte. – Tack.
–Vi byter. –Vi byter.
Jag vill inte förstöra stunden för dig–
–men tio år är otroligt. Grattis på bröllopsdagen.
–Du vinner med 15 år. –14. Vi får se om det blir 15.
Jag älskar den här låten. "Blue skies"...
–Du har en bra röst. –Jag vet.
Jag vill sjunga.
Efter den dubbelbogeyn behöver jag två hål till för att komma ikapp.
–Ingen kommer att få veta resultatet. –Vad menar du?
Du och jag kan hålla en hemlighet, eller hur?
–Du är lustig. –Tack.
Jag menar inte "lustig" som "rolig", utan...
–Vet du vad det är för dag i dag? –Ja. Söndag.
–Och? –Inget. Nu åker vi.
–Du vet vad det är för dag i dag. –Vem är du?
–Du minns en pojke vid namn Charlie. –Jag vet inte vad du pratar om.
Han var åtta år gammal. Det var en lördag nära deras hem i St. Louis.
Mamma och pappa tog Charlie på en picknick.
Charlie hade precis fått sin favoritglass – Bubble Gum Milkshake.
–Det här lyssnar jag inte på. –Du lyssnar på det här.
Charlies far bad mig säga dessa ord till dig.
Vid en korsning såg inte föräldrarna att Charlie hade stannat för en hund.
–Den hette också Charlie. –Gulligt, men...
De såg att Charlie inte var med dem och blev panikslagna.
Ljusen hade slagit om och bilarna svischade snart förbi.
Men Charlie väntade tålmodigt på andra sidan.
Han kunde reglerna. Rött – stopp. Gående gubbe – gå.
Jag vill inte höra mer.
De vill att du hör allt. Ljuset slog om – "gå".
Charlie sprang till sina föräldrar.
Du körde mot rött i 110 km/h för att ta dig vart du nu skulle.
–Du dödade Charlie. –Det var en olycka.
Ja, olyckor händer men det här var annorlunda.
–Nej. –Jo.
Vid en olycka stannar man och tar ansvar för vad man har gjort–
–särskilt om man har dödat nån, och i synnerhet om man har dödat ett barn.
–Jag vill prata med en advokat. –Det skulle du ha gjort då.
Nu pratar du med mig.
Blue days, all of them gone
Men inte för henne...
Föräldrarna letade efter monstret som tog deras barn ifrån dem.
De tål inte tanken på att du lever en dag längre än deras son.
–Jag är verkligen ledsen. –Så säger alla i dessa lägen.
Men det är inte sant. Du är bara rädd.
–Var inte det. Det går fort. –Vad?
Du kommer att få en hjärtattack.
Ingen kommer att få veta sanningen. Du får inte den värdigheten.
Bara Charlies föräldrar vet. Och jag...
Och du... Försök inte fly.
Kan ni spela lite snabbare? Ja.
Men du är en renässanskvinna.
Du skriver och sjunger och har en snygg spansk make.
Jag står inte ut med honom. Du gillar inte din make heller.
Du beskrev honom som "fet och ointressant".
Du har en killes nummer i plånboken.
Det är en kille på biltvätten. Jag har haft det i tre år.
–Oj. –Jag vet. Jag är fånig.
Du fantiserar om att lämna hotellet och fly–
–i stället för att bara göra det.
Jag kan inte göra det.
–Gråt inte. –Du har rätt.
Men jag kan inte.
Varför inte?
–Jag kan inte prata om det. –Jo, det kan du.
–Jag får inte prata om det. –Enligt vem?
Bill.
För åtta år sen körde han ihjäl en liten pojke.
Va?
Jag satt i passagerarsätet.
Bill fick mig att svära att aldrig berätta det för någon–
–och det har jag inte gjort. Jag är hemsk.
På årsdagen varje år åker vi bort och låtsas som att det aldrig hände.
Jag trodde det skulle försvinna men det gör det inte.
Vi blir bara hemskare och hemskare mot varandra.
Jag hatar honom.
I det här äktenskapet tar vi fram den andres sämsta sidor.
Vi förtjänar det.
–Varför berättar jag det här? –För att du är färdig.
–Vad då? –Vi drar. Vi drar härifrån nu.
–Vi kan inte bara åka. –Vi måste. Helt inburade är vi inte.
De är tillbaka snart och då har vi stuckit.
–Har ni en bil? –Ja.
Gå upp, ta med det allra viktigaste så ses vi där vi rökte i går.
–Okej. –Spring inte.
Herregud, Robin. Kom nu.
Har du en nyckel till bilen? Har du en nyckel?
Ja. Den är här borta. En Tesla.
–Lås upp den. –Den låser upp när man kommer.
–Bakluckan med? –Då får man trycka på en knapp.
–Ta fram nyckeln då. –Jag ser den inte för all skit här i.
–Jag har den. –Tyst.
Vad är det?
–Vem är det? –Vänta, Robin.
–Bill? –Vänta, Robin.
Nej.
Herregud. Herregud!
Spy inte och lämna en massa DNA på parkeringen.
–Jag såg inget. Jag... –Sluta.
Sluta!
Jag sa ju att du inte skulle fly. Svara inte. Gråt inte. Skrik inte.
Jag tänker inte döda dig. Okej?
–Jag har inte dödat nån. –Nej, det har du inte.
–Är hon död? –Ja.
Rör dig inte.
–Kropparna ska in i deras baklucka. –Ska vi ta deras bil?
De bor inte här längre.
–Vi går in och hämtar våra saker. –Jag har mina saker.
Jag måste ha mina. Och vi måste checka ut som vanligt i morgon.
Jag kan inte stanna här.
Du gör det, om du inte vill sitta i fängelse resten av ditt liv.
Polisen kommer att få veta när Robin och Bill sist sågs till.
Det får inte vara samtidigt som du och jag sågs till, okej?
–Ja. –Okej.
Nu slipper de sitt elände. Eller hur?
När slipper vi vårt elände?
Vill du ha hjälp att somna?
Ja.
Var det allt?
Tack.
–Lämnar du dem på parkeringen? –Nej.
De är där borta.
–Gick du till hotellet härifrån? –Ja. Det tog en dryg timme.
–Vad gör vi nu? –Vi har två bilar.
Den här ska till flygplatsen.
–Jag tar den här. –Nej.
Jag kör den här. Du tar den där.
Följ efter mig.
Letty. Kom ihåg att använda blinkrarna.
Översättning: Henrik Johansson www.btistudios.com